Hirtelen megdobbant a szívem,
És hevesebben kalapált.
Nem tudtam, de mégis éreztem,
|
Történt egyszer oly réges-régen,
Jó Artúr király idejében,
Hogy az ifjú Artúr királyt,
Kirobbantva csúnya viszályt,
|
Múlt században történt, Amerika szívében,
Indián rablóbanda fosztogatott keményen,
Járták a kikötővárosokat oly serényen,
Nem ismerve semmilyen kíméletet e téren.
|
Lehorgasztott fejjel ülsz
Bánatodba merülve. Nem értem,
Ahogy csendben menekülsz
A világtól, a fénytől. Szerintem,
Gyere játszani!
|
Felröppenő vágy,
Ölelkező érzelem...
Igaz szerelem.
|
Képek és gondolatok
Ölelnek körbe rímekkel
Lelkem rebben - én vagyok
Tele ritmusos színekkel
És köröttem felvillan
|
fénylő égbolton villanás,
két tágra nyitott fénylő szárny,
nézd, már csak egy szemvillanás,
és máris feltűnik egy árny,
|
Már megint... és már megint csörög
Hívatlanul a telefonom.
Már megint... az asztalon zörög.
Felvenni? Nem! Azt nem akarom.
|
Hajózz ki velem most a tenger vízére,
Hol békésen ringatózhat csónakunk,
Hajózz ki velem az öröm szigetére,
Legyen hát végre egy békés hónapunk.
|
Történt egyszer, tán nem is olyan régen,
Los Angeles eldugott szegletében
Egy kiskutya jött e csodás világra,
Szemeit ő még nem nyitotta tágra,
Nem is tudta még, kegyetlen az élet,
|
Mint két tűzbogár, lassan kígyózott végig
Testemen a hideg, amikor először rám nézett
És égetett, mikor mély tükre barna szemének
Két szememhez érkezett.
|
Csak ketten voltak. Gyermekük sajnos nem születhetett,
A szeretet volt a harmadik, ki velük élhetett.
Hetven hosszú, csodálatos év, mit együtt tölthettek,
És házasságot is már újból, másodszor köthettek.
|
Csillog a pára a hűs aszfalton
Rám ragyog fénye a fáradt napnak
Csendesen árad a víz a parton
Ellen nem áll már az áradatnak.
|
Kis terület a jelenben,
Az örök és nagy végtelenben...
Édes Hazám.
|
Szörnyű éjszaka volt aznap, kedden,
Alig múlt éjfél, s a síri csendben
Kutyaugatás verte fel a házat,
Mintha mondaná, gazdáim, vigyázat!
|
Egyszerű? Bonyolult? Érzelem!
Szeretem? Tán mégse szeretem?
Hiányzik, ha nincs mellettem?
|
Anya, miért sírsz? kérdezte a kisfiú,
Ki édesanyja könnyeit nem értette,
mikor forró patakokban záporozott
A könny selymes, szőke, göndör fürtjeire.
|
Könnyeimmel küszködök
Még mindig, azóta is,
Testemben a vérkörök
Futnak, mint sok galaxis,
Nem tudok megnyugodni,
|
Csendben ült a nagy falitükör előtt,
Nézte, ahogy arcán a festék egyre
Mélyebb vonásokat rajzol a szeme
Köré s a szája szélső szegleténél,
|